"Den der bekæmper uhyrer skal passe på ikke selv at blive et uhyre."
"Spis mig." Anonym.
For heltemod udover det pligten kræver.
For succesfuldt at have infiltreret fjendens linier-
- og for egenhændigt at sikre sig sejren med klogskab og ære.
Kaptajn John Boyd.
Den mexicansk-amerikanske krig
Amen.
De er ingen helt, Boyd. De skal langt væk fra mit kompagni.
Jeg sender Dem til Californien. Fort Spencer.
Skynd Dem. Alt der skal ind i det største kontor til venstre.
Pas på. Rids det ikke.
Løjtnant Boyd!
Boyd! Hjælp mig!
Kaptajn John Boyd. Krigshelten, ikke?
De belønnede Dem altså med ud- stationering i solrige Californien.
Tag en valnød, Boyd. Martha har taget dem med fra San Miguel.
Det her er min hobby. At læse på originalsprogene.
Sprog i al almindelighed er...
...kedeligt. Jeg ved det. Men her trives kedsommelighed.
- Har De en hobby, Boyd? - Svømning.
Jeg håber ikke De har noget imod hårdt vand.
Fort Spencer. Spanierne byggede det som en missionsstation.
Vi arvede det. Nu er vi en station for rejsende til Sierra Nevada.
Om vinteren er der kun lidt trafik så vi har en styrke bestående af-
- menig Toffler, vores eget Guds sendebud.
Major Knox, hvis bedste ven er flasken.
Menig Reich er vores soldat. Undgå ham.
Martha har De mødt. Hun sagde sikkert ikke et ord.
Og George, hendes bror. De bor her og fulgte med stedet.
Så er der menig Cleaves.
Den overmedicinerede menig Cleaves.
Med Dem og mig bliver det otte. Cleaves laver mad.
Knox var dyrlæge så han leger læge. Lad være at blive syg.
Jeg hører De ikke spiser, de fleste af os må. De er 3. kommanderende.
Tofflers bordsbøn.
Amen.
Har nogen gjort noget i dag?
Vi har et godt kammeratskab her på Fort Spencer.
- Hvordan kom De bag fjendens linie? - Jeg blev lammet. Jeg var bange.
Mens resten af Deres enhed kæmpede og døde?
- Hvad gjorde De så? - Jeg spillede død.
- Men De kom ind i fjendeland. - Jeg blev begravet.
Med min befalingshavendes halvt bortskydte hoved i ansigtet.
Hans blod løb ned i halsen på mig.
Hvordan tog De så kommandoposten?
Noget havde forandret sig.
Vi forfremmer Dem. Vi kunne skyde Dem.
Men da De helt alene overlistede fjenden ville det se kedelig ud.
Vent, en sidste tilføjelse til posten.
Læs det.
Salt, kød, bønner, kaffe, mel.
De skal være tilbage om tre dage. Ingen græs, ingen peyote.
- Ingen kvinder. - Ingen kvinder.
Pas på ham, Martha.
God rejse.
Jeg skal købe salt, kød, bønner, græs og kvinder.
Ingen kvinder.
Ville De ønske De skulle med.
Hvad fik De medaljen for?
Fejhed.
Knox har noget udmærket bourbon.
Han gik omkuld for lidt siden. Så jeg tænkte hvis De har lyst...
- Vil han ikke have noget imod det? - Sikkert.
Skål for flugt i en eller anden form.
Toffler.
Hvad laver De?
Det er en salme. Jeg skriver en salme.
Kan De ikke finde inspiration et andet sted og hente os lidt is?
Det er underligt. Vi flygter fra verden og kommer hertil.
Så prøver vi at flygte herfra.
Det skræmmende ved at flygte er at man kan havne værre steder.
Reich, gå i den retning.
Hvem er De? Reich!
Han lever... lige knapt nok. Lad os få ham ind.
Vi skal bruge varmt vand, George. Toffler, masser af varmt vand.
Reich, prøv at vække Knox. Lad os få pjalterne af ham.
Mere vand.
Jeg tror, han overlever.
Forsigtig.
Han er varm. Frostskaderne lader ikke til at have været så slemme.
Det eneste vi kan gøre er at lade ham hvile sig.
Toffler, De tager vagten. Det var godt klaret.
Ja? Han er vågen. Det var godt.
Han er vågen.
Major Knox...
Doc?
- Han er vågen. - Hvem?
Manden der dukkede op i går. Han vil fortælle hvad der skete.
Hvor...
- Hvor er jeg? - Fort Spencer i Californien.
Det vestlige Sierra Nevada.
Undskyld.
Jeg hedder Colqhoun.
F.W. Colqhoun, Guds tjener.
Hvordan har De det?
Ikke dårligt efter omstændig- hederne. Jeg ser nok farlig ud.
Ikke dårligt efter omstændig- hederne. Hvor længe var De derude?
I tre måneder.
- Uden mad? - Ja.
- Hjælp ham, Toffler. - Du Gode Gud.
I skulle have set mig for tre måneder siden.
- Jeg var 15 kilo tungere. - Sagde De ingen mad i tre måneder?
Ingen mad, sagde jeg. Jeg sagde ikke, der ikke var noget at spise.
Forstår De?
- Jeg skylder Dem vist historien. - Hvis De mener De kan.
Ja.
Vi tog af sted i april. Vi var seks.
Mr. McCready og hans kone fra Irland.
Mr. Janus fra Virginia, og hans tjener, Jones.
Selv er jeg fra Skotland.
Og vores guide...
- En soldat, faktisk. Oberst Ives. - Jeg tror ikke jeg kender ham.
Vær glad for det. En afskyelig mand.
Og en katastrofal guide.
Han påstod han kendte en kortere vej gennem Nevada-bjergene.
Og sikke en vej. Længere end den kendte vej...
...og umulig at færdes på.
Vi arbejdede virkeligt hårdt.
Da den første sne faldt i november var vi stadig 160 km herfra.
Det var meningsløst at fortsætte i sneen.
Vi søgte beskyttelse og ventede på at snestormen skulle passere.
Den passerede ikke.
Snart var vejen helt ufremkommelig.
Og maden var brugt op.
Vi spiste okserne, alle hestene...
...selv min egen hund.
Det rakte til en måned. Så måtte vi tage vores bælter, sko-
- de rødder vi kunne grave op men de indeholder ingen næring.
Vi sultede.
Den dag Jones døde var jeg ude og samle brænde.
Han døde af underernæring.
Da jeg kom tilbage, kogte de andre hans ben til middag.
Ville jeg have stoppet dem hvis jeg havde været der?
Jeg ved det ikke.
Men jeg må sige...
Da jeg trådte ind i hulen...
...og lugtede lugten af kød der kogte...
...takkede jeg Gud.
Så løb det hele løbsk.
Jeg spiste sparsomt. Andre gjorde ikke.
Kødet rakte ikke engang til en uge.
Snart var vi sultne igen, men nu var sulten anderledes.
Mere følelig og hensynsløs.
Oberst Ives var umættelig.
Janus var den føste der blev dræbt.
Så mr. MacCready.
Så var der kun obersten, MacCreadys kone og mig tilbage.
Jeg vidste at i det selskab var mine dage talte.
Jeg skammer mig over at have opført mig så fejt.
Det havde været mere ædelt at blive og beskytte mrs. MacCready-
- men jeg var svag.
Jeg flygtede.
- Forsynet alene førte mig hertil. - Er mrs. MacCready der også?
- Ives også så vidt jeg ved. - Pak, vi må derhen.
- Det er vores arbejde. - Skal jeg komme med?
Her er Deres, Toffler. Reich har sit eget gevær, jeg har pistolen.
Hulen er tre-fire dages march herfra. Hvad er der, George?
Weendigo.
Det er en gammel indianermyte nordfra.
En mand spiser en andens kød. Det er sædvanligvis en fjendes.
Og han tager... stjæler han styrke, sjæl... hans ånd.
Hans sult bliver et behov. Umætteligt.
Jo mere han spiser, desto mere må han have.
Jo mere han spiser, desto stærkere er han.
George, folk gør vel ikke stadig sådan noget?
Den hvide mand spiser Jesus Kristus legeme hver søndag.
Major. Vi går. De har kommandoen. Her er nøglen til arsenalet.
Martha og Cleaves er tilbage om nogle dage.
For meget bourbon i hans bourbon.
- Klarer han det? - Han klarer sig.
Mr. Colqhoun, klæder De Dem på?
Jeg må tage med, ellers har De ikke en chance for at finde dem.
De har ret. De er en god mand, tak.
- Oberst Hart. - Hvad?
Tak. Den har jeg brug for.
Hvor er mine andre briller? Herregud. Beklager.
Herre, i din nåde Sig der er råd
Med en tjener så inderlig...
Glødende.
Som tror så glødende.
Bourbonpause.
Vil De have noget? Calqhoun? Reich?
Mr. Calqhoun, De sagde at da de spiste manden...
Gør det noget, jeg spørger?
De sagde sulten blev anderledes. De følte Dem hensynsløs.
Følte De nogen fysisk forandring?
- Stærkere? - Det mindes jeg ikke.
En vis virilitet. Hvorfor spørger De om det?
Se! Det er et ben!
Han er i orden.
Er De i orden?
Jeg ville sætte pris på lidt bourbon nu.
- Bourbon nu! - Boyd.
Vil De give Toffler lidt? Tak.
Krigshelten. Kan De ikke tåle blod?
Hvad?
Hvad er der?
Vågn op!
Hvad er der?
Han slikkede på mig.
- Hvad? - Han slikkede på mig.
- Nej. - Han slikkede på mig.
- Reich! - Ja!
Reich, læg Tofflers bandage om. Mr. Calqhoun, kom med udenfor.
- Han kan sove derude! - De også, Boyd.
Han er syg.
- Jeg kan forklare... - Forklare!
Det er ikke det De tror. Jeg havde et mareridt.
Han skreg, jeg vågnede med mine læber mod hans sår.
Tilgiv mig.
Bind mig, oberst. Man kan ikke stole på mig. Jeg insisterer.
- Jeg formoder det er hulen. - Ja.
George, kom.
Nej...
Nej, jeg kan ikke gå derind.
Han slår mig ihjel!
Mrs. MacCready!
Hold mund!
Oberst Ives!
Reich!
Hent lygten. George, Toffler, Bliv stående og hold vagt.
De må derind med Reich. Beklager, men jeg skal bruge en officer.
Hold jer langt fra mig.
Hvis hun ikke er her så går vi vel tilbage, ikke oberst?
Vi tager tilbage? Hele vejen tilbage.
Ser man det. Blod.
Boyd.
Hvad gør De?
Beklager. Efter Dem... kaptajn.
- Kaptajn. - Undskyld.
Tak.
Mr. Colqhoun...
Mr. Colqhoun!
- Han er skræmt. - Han skræmmer mig.
Boyd!
Reich, obersten kalder på os.
Reich.
Herregud. En, to, tre, fire, fem...
- Sagde han de var seks? - Hvorfor?
Hvem er så det der?
Ives. Herregud.
Det er en fælde!
Boyd!
Han slog alle sammen ihjel.
Colqhoun dræbte alle sammen!
Oberst Hart!
Dræb ham!
Reich!
Det der er så irriterende.
Løb!
Oberst!
Herregud!
Han fik George.
Hvor er Toffler? Toffler!
Der er han. Kom!
Boyd!
De kan ikke hjælpe ham.
Han er død. Kom nu.
Dø!
- Har De ladet? - Selvfølgelig.
Så skyder vi den satan.
Kom nu. Få fart på!
Reich. Jeg går tilbage.
Find ham.
Åh gud.
Kom an.
Kom væk fra mig!
Fryser De, Reich? Må jeg tage Deres frakke? Jeg er iskold.
Hvad mener De, major? Skal vi blive her...
...eller tage bakken?
De må fortælle mig hvad jeg skal gøre.
Hvad skal jeg gøre?
Fanden tage dig. De er død.
De er i sikkerhed nu.
Boyd?
Martha, Knox! Det er Boyd!
Lig stille.
Martha, jeg må tale med Dem. Weendigo.
Jeg ved hvordan man stopper det. De må hjælpe mig.
Jeg beklager at Deres bror døde. Men jeg dræbte ham ikke.
- Hvordan stopper man det? - Det gør man ikke.
Har De ofret dig selv?
Weendigo spiser. Må spise mere. Han får aldrig nok.
Han tager. Han giver aldrig.
For at standse Weendigo må De ofre Dem selv. De må dø.
Der er ingen spor af nogen. Hverken oberst Hart eller de andre.
- De fandt hulen. - Den er tom.
Ingen blodspor, ingen reb, ingen kroppe.
- Tror De mig ikke? - Der savnes fire soldater.
Vi har brug for en forklaring. Historien om Windagee er en myte.
Hold op, Lindus. Jeg udtalte det forkert. Det betyder ingenting.
- Vi skal bruge fakta ikke myter. - Jeg fortalte Dem fakta.
Hvis De ændrer Deres forklaring nu kan det ikke ses De løj.
De prøver bare at forklare noget der står diffust i hukommelsen.
Da vi talte med Dem var var De helt væk af feber.
Jeg var klar i hovedet dengang, jeg husker at...
Måske for De vild fra Deres selskab deroppe i ødemarken.
Det er derfor De får en ny chance. Jeg råder Dem til at-
- ændre Deres historie, Boyd.
- Hvem er det der? - Den ny obest.
Rart at møde Dem, sir. Kom ind i varmen.
- Sir, obersten er her. - Tak, Lindus.
Vi fik en midlertid befalingshav- ende til oberst Hart kan erstattes.
Det her er oberst Ives. Oberst, kaptajn Boyd.
Hvordan føles benet?
Vi går ud.
- Hvad er der med Dem, kaptajn Boyd? - Det er ham.
Hvem?
- Han er Calqhoun. - Oberst Ives?
- Det var ham der dræbte dem alle. - Er De gal?
Lad major Knox se på ham. Han var her.
Han ser ikke bekendt ud.
Jeg husker manden havde skæg. Men jeg var ikke rask den dag.
- De var fuld. - Kaptajn.
De sagde De skød ham og ramte ham i skulderen.
- Det burde efterlade et skudsår. - Det vil jeg formode.
Lad os se efter. Oberst Ives, vil De gøre mig en tjeneste?
Vil De tage skjorten af og vise mig Deres skulder?
Min seneste lægeundersøgelse var for ikke ret lang tid siden.
Jeg formoder at major Knox ikke vil høre mig hoste?
Den anden skulder, tak.
Tak, oberst.
Det er helt i orden.
- Er der nogen problemer? - Ikke med Dem, oberst.
Vi burde tage af sted nu hvis vi skal undgå stormen.
Boyd fortalte generalen at oberst Ives dræbte alle sammen.
Han sagde obersten var ansvarlig.
Boyd er blevet skør.
Det var sikkert på grund af ham at ingen kom tilbage.
- Jeg må advare Dem. - Ja, kaptajn?
Nu er De advaret.
- Har De brug for den her? - Nej, sir.
Godt.
Spiser De ikke ribbenssteg, oberst?
Nej, major, jeg kan aldrig glemme at det har været et dyr.
Sentimental fyr.
- Spiser De ikke kød, kaptajn Boyd? - Nej.
- Kun som sidste udvej. - Det er synd.
Fandens.
Skakmat.
Ja. Det virker som om nogen af os har brug for hvile.
Gå hen og læg dem, Boyd.
Det klarer op.
Jeg fandt menig Reich deroppe. Det der var tilbage. De spiste ikke op.
Jeg bebrejder Dem ikke noget. Han var sej.
Men det skal en god soldat jo være.
For ikke så længe siden havde jeg ikke kunnet gøre det.
Jeg kunne dårligt trække vejret uden at hoste blod op. Tuberkulose.
Voldsom hovedpine, depressioner og selvmordstendenser.
Jeg var i virkelig dårlig form.
Jeg skulle på et santorium for at komme mig eller rettere dø.
På vej dertil fortalte en indianer- spejder en mærkelig historie.
Om en mand der spiser et andet menneskes kød, stjæler hans styrke.
Han absorberer den andens sjæl.
Jeg var bare nødt til at prøve.
Derfor spiste jeg spejderen først. Han havde ret.
Jeg blev stærkere.
- Senere kørte min kolonne vild. - Jeg har hørt historien før.
Jeg spiste fem mennesker på tre måneder.
Tuberkulosen forsvandt. Det gjorde de mørke tanker også.
Da jeg kom til Denver det forår følte jeg mig glad og rask.
- Viril. - Spiste De også hende?
- Ja, faktisk. - De er modbydelig.
Et år senere føler jeg mere levende end nogensinde.
Det er det der undrer mig med Dem. De har smagt på det.
Følt dets kraft. Alligevel bekæmper De det.
- Hvorfor? - Fordi det er forkert.
Moral. En fej hunds sidste forsvar.
Undskyld. Generede jeg Dem?
Mindes De det her?
Genkender De lugten?
Lugt vækker altid minder.
Husker De energien? En andens kraft der flyder gennem Deres årer?
En der er modig. De husker skuffelsen når det klinger af.
Styrken forsvinder mellem hænderne på en.
Så vokser behovet for at få fyldt på igen.
Det behøver jeg vel ikke minde Dem om. De mærker det nu.
- Jeg slår Dem ihjel. - Dør han, dør De.
- Hvad fanden foregår der? - Jeg gik ud og Boyd overfaldt mig.
Han lyver!
Boyd, De er anholdt.
Martha, væk Cleaves. Han skal anholde Boyd.
Cleaves?
- Fandt De Cleaves? - Nej.
Ledte De udenfor? Så gør det dog!
Cleaves?
Major Knox!
Major!
Alle hestene er slået ihjel! Slået ihjel!
Jamen...
Det der var for Cleaves. Og det her er for min hest.
Martha. Oberst Ives og jeg er blevet enige om-
- at Boyd skal overflyttes til et militærfængsel.
En af os må gå til San Miguel for at hente general Slauson.
Frivillige?
En tryg rejse, Martha.
Knox! Major Knox!
Major Knox!
Knox!
- Jeg ville høre om De lever. - Hold mund, Boyd.
Oberst Ives.
- Mit sværd er forsvundet. - Hvabehar?
- Mit sværd det lå over pejsen. - Jeg har ikke set det.
- Hvad laver De? - Det er en... gryde.
- Har de brug for hjælp? - Nej.
Men senere kan De måske... bidrage.
Sig endelig til.
- Ives. - Ja, kaptajn?
- Hvornår gjorde De det? - Hvad?
Dræbte Cleaves og hestene? Jeg iagttog Dem hele tiden.
Hold mund om Cleaves og hestene. Hører De?
Ellers slår jeg Dem ud igen.
Hvordan åbnedes døren?
Sådan, ja. Vorherrebevares.
Knox?
Hej, Boyd.
Jeg hader at gøre det her.
Jeg sagde jo, min diæt havde visse lægende kræfter. Saml ham op.
Gør det ondt i benet? Det må det ikke gøre.
De dræbte Cleaves og hestene.
Hvad skete der med Dem?
Jeg troede jeg var død. Jeg følte panikken da livet tandt ud af mig.
Det var som at drukne i mørke. Så var der ingenting.
Så vågnede jeg og Ives madede mig.
Da det klarede op var der ingen vej tilbage. Jeg har det fint.
- De vil slå mig ihjel. - Nej.
Det er ensomt at være kannibal. Det er svært at få venner.
Jeg kan godt lide Dem, Boyd. De skal være en af os. De må spise.
- Klar? - Majorens hang til bourbon...
Hans hang gjorde at han ikke var ved det bedste helbred.
Overtag De.
Skæbnemanifestet.
Ekspansion vestpå. Til april begynder det hele igen.
Tusinder af guldhungrende amerika vil krydse bjergene-
- på vej til et nyt liv og passere direkte forbi.
Vi vil ikke dræbe uden udvælgelse.
Nej, selektivt.
Herregud, vi ønsker jo ikke at splitte familier.
- Folk er ikke Dumme. - Ikke?
- De bliver fanget. - Ikke hvis der kun to af os.
Gode gamle Hart og jeg.
Det er derfor vi har brug for andre, som Dem.
General Slauson.
Vi vil ikke rekruttere alle. Vi har nok munde at mætte allerede.
Vi har brug for et hjem. Og landet her vil gerne være det hjem.
Det åbner sine arme og ødelægger alt det det kan.
Vi følger bare med.
Ikke jeg.
Det er ikke mod at modstå mig. Det er mod at acceptere mig.
De er jo allerede en af os.
Næsten i al fald.
De hungrer efter det. De vil bare ikke give efter.
Det er egentlig ikke så svært.
Det er faktisk ret let.
- De skal bare give efter. - Jeg kan ikke.
Så...
...dør De.
Det er ikke dødeligt. Ikke hvis man tager de rette forholdsregler.
Gryde à la major Knox. Det her får De det bedre af.
Fyldebøtten var stærkere end han så ud til.
Efter nogle portioner af det her får De det godt og er stærk.
Det er da civiliseret, ikke?
Ben Franklin sagde en gang:
"Spis for at leve, lev ikke for at spise."
Det er en simpel beslutning, Boyd.
De kan sulte eller fryse. Leve eller dø.
Bravo.
Kom, kyllinger. Løb for livet.
- Morer De Dem? - God morgen.
Generalen er på vej.
Nå, De er oppe. Har De det godt?
Den der sparer han har. Ben Franklin.
- Hvordan går det med såret? - Det går fint.
- Det stemmer. - Jeg vil have lidt frisk luft.
Kan man stole på Dem?
Selvfølgelig ikke.
En valnød, Boyd?
Alle bøgerne er væk. Jeg vil savne dem. Platon, Aristoteles.
I 2000 år har de kæmpet med menneskets natur, idealsamfund-
- og moral. Det er de samme spørgsmål vi ikke kan løse i dag.
- Lykken og hvordan man opnår den. - Aristoteles søgte sandheden.
Jeg levede mit livet efter sandheden. Hvor bragte det mig?
Til Fort Spencer.
Kom nu, general.
- De må lade mig gå. - Det ved De jeg ikke kan.
- Hvorfor ikke? - Vi er ikke alene.
- Der er ingen steder at tage hen. - Jeg har stadig mareridt.
- Reich, Cleaves, Knox. - Schss. Man kan ikke vende tilbage.
Forstår De ikke? Det eneste De skal er at dræbe. Dræbe for at overleve.
De skal dræbe!
Sådan ja.
Morgenmad, frokost og forstærkninger.
Jeg slår ham ihjel.
Tag kniven.
De må gøre mig en tjeneste inden De går.
De må slå mig ihjel.
Jeg kan ikke det her længere.
Gør det.
Hurtigt.
Ives!
Det der var... virkeligt...
...lusket.
Hvis De dør først spiser jeg Dem.
Spørgsmålet er hvad De vil gøre hvis jeg dør.
Velbekomme.
Spis... eller dø!
Spis eller...
Tekstadministration www.languageland.net